Je noc. Černé sportovní auto projíždí městem. "Sakra to je kára, kde jsem ji asi vzal?" Ptá se řidič sám sebe. Sešlápne plynový pedál až na podlahu a auto znatelně zrychlí. V tu chvíli se po stranách vysunou křídla. Mohutný a vše okolo přehlušující hukot turbíny doprovází zážeh tryskových motorů, které se vysunuli ze zádi auta a nahradily tak část, kde ještě před chvílí byl kufr. Během momentu se už auto vznáší mezi mrakodrapy. Najednou je slyšet obrovská rána. "Výstřel?" Řidič se otočí a za sebou vidí tepelně naváděnou raketu typu země - vzduch. Dojde ke střetu, auto exploduje..

"Do háje to byl ale sen." Nacházíme se v celkem pěkně zařízeném bytě. Na posteli sedí naprosto propocený člověk, který mlčky zíra před sebe. "Podle toho jak mě bolí hlava, byla včera asi dobrá kalba." "Tak hlavně, že se zadařilo." Vstane a rovnou míří k lednici. Cestou si všimne, že má na zápěstí nějaké číslo. Mléko pije přímo z lahve. Přemýšlí komu číslo patří a kde se vzalo na jeho ruce. Dopije a zvedne telefon. Vyťuká číslice a čeká. Po sedmém zazvoněni se ozve ospalý ženský hlas. "Haló? Kdo tam?" "A kdo je tam?" Ptá se on. "Tady je Jane." To jméno jakoby spustilo v jeho hlavě vodopád vzpomínek na včerejší večer. "Ahoj, to jsem já, včera to bylo báječný. Zajdeme dneska po škole na kafe?" Zeptal se bez sebemenšího zaváhání. "Jasně moc ráda. Včera jsi byl dokonalý gentleman. Ráda tě uvidím. Zatím ahoj." Proběhla rychlá sprcha, oblíkačka a razí se do školy. Cestou koupit noviny, kafe a tyčinku Báječná snídaně. Na ulicích jsou zbytky sněhu a spousta lidí. "Naštěstí bydlim tak blízko, jinak bych se asi po.." Pomyslel si pro sebe a přidal do kroku, protože jako každé ráno jde pozdě. Ve škole byl zmatek, jako kdyby se čekalo na návštěvu víceprezidentky USA. Zamířil do posluchárny, kde už dávno probíhala přednáška. "Zdravím vás pane Scofielde, jsem rád, že jste se dnes pokusil přijit včas jako vždy." Poškárlil přednášející Michaela a pokračoval ve výkladu. Škola utekla rychle. Doma sprcha, výběr oblečení a rande. Jane byla moc pěkná černovláska se smyslem pro humor. Hned se Michaelovi zalíbila. "Třeba je to ta pravá." Pomyslel si, když odcházel od dveří jejího bytu. 
Po třech měsících se společně rozhodli, že si nechají udělat nejaké společné tetování. Do tetovacího salonu vešli za ruce. V tom Michael uviděl to zvláštní prostředí a najendou se mu to nezdálo jako ten nejlepší nápad. Jane to okamžitě vycítila a po kratké debatě salon opustili. Bez tetováni. "Tak tetování neni asi nic pro mě lásko." Pronesl Michael cestou domů. "Nevadí. Najdeme něco jíneho Míšo." Uklidnila ho Jane a společně nasedli to taxíku, který vzápětí vyjel směrem k jejich společnému bydlení. Za půl roku Jane dostala nabídku na práci v Evropě, která se neodmítá. Michael s ní jet nemohl, protože stále ještě studoval. Nedalo se nic dělat, museli se rozejít. 
Po zbytek studia si už Michael jinou přítelkyni nenašel. Vlastně ji ani nehledal. Školu dodělal a začnul mu úspěšný život stavebního inženýra. 

Zvoní budik. "To už je ráno? Do kolika jsem to včera zase plánoval to vysvobození Lincolna z vězení?" Podíval se zamyšleně z okna a přemýšlel dál. "Musim to všechno dotáhnout do konce. Snad se to všechno povede." Najdenou zapípal telefon. Melodie upomínky. Pomalu přešel k telefonu. "Sakra, dneska začíname s tim tetováním. Co to máme dneska načnout?" "Už vím, dneska to je pravý zápěstí a hrudnik." "Musim vyrazit, ať příjdu včas!"